Музей – із глибокою вдячністю українським воїнам, які боронять нашу землю.
![](https://goldenukr.com.ua/ffiles/fb2022-11/16_1978759899544788835_n.jpg)
Світло – то життя. Ми радіємо сходу сонця, першим його променям, що провіщають перемогу над темрявою ночі. Чуємо спів птахів, звуки природи чи великого міста, що прокидається до життя.
А потім настає день, і здається, що так буде завжди, аж поки останні сонячні промені не згаснуть за обрієм…
Людство вигадало величезну кількість різних пристосувань та приладів для освітлення оселі чи вулиць, але мабуть найбільш універсальним з них є свічка. Її мерехтливий пломінь завжди боровся з темрявою, створював затишок, занурював у інтим, нагадував про тих, хто відійшов у вічність, та зносив людські молитви до Бога.
Тому велику увагу приділяли свічникам. В усі часи вони вважалися найкращим подарунком – своїм друзям, родичам або, навіть, церкві. Бо свічник – то надія на світло, віра у перемогу життя.
Цей срібний свічник із зібрання нашого музею був даром Єфімії Родіонової до Свято-Преображенської церкви і місті Охтирка у 1806 році, про що мова йде на вкладному написі.
Свічник, виготовлений невідомим майстром, має урочистий вигляд. В його основі – три орла. Їх голови ледь нахилені, очі пильнують, а дзьоби розкриті. Їх лапи, що слугують ніжками, – міцно тримають кулі. Поміж орлами – три херувими над бантами, символами шлюбу і кохання. Груди орлів оперізують стрічки, на яких – великі квітки в оточенні плодів, а знизу від них звисають стилізовані грона винограду. Поміж квітками – три виступи округлих форм, декоровані листям, мовбито, якась сила природи, що зачаїлася, та ось-ось вибухне.
А над орлами, херувимами, квітами здіймається фігурна балясина, що угорі підтримує запобіжне коло та циліндр-утримувач для свічки. Вони прикрашені рельєфними зображеннями квіток, рослинними мотивами, які своїми спокійними формами контрастують з напруженням основи.
На жаль, не відомо ким була пані Єфімія Родіонова (це її прізвище чи по-батькові?). Її дар був до нової відбудованої церкви, оскільки старий козацьких храм повністю згорів у 1785 році. І містяни відбудовували та відновлювали його різними можливими пожертвами. На початку ХХ століття на місці дерев’яної будівлі було зведено кам’яну, що збереглася до наших днів.
Як зберігся і цей свічник, нагадуючи про минулі часи та часи теперішні, коли так само ми радіємо світлу, бережемо тепло та перемагаємо темряву.
Тримаємо стрій! Разом – до Перемоги!
.