Музей – із глибокою вдячністю українським воїнам, які боронять нашу землю.![](https://goldenukr.com.ua/ffiles/fb2023-03/24_3591941986050995509_n.jpg)
1969 року українські археологи розкопали великий скіфський курган Гайманова Могила неподалік села Балки Запорізької області. Роботи проводила експедиція Інституту археології під керівництвом Василя Бідзілі.
У Північній гробниці (№ 1), яку було пограбовано ще у давнину, вдалося знайти сховок із коштовним посудом: в долівці поховальної камери було викопано невелику яму, в якій знаходилося 9 різних посудин, засипаних ґрунтом, що був щільно затрамбований. Найвідомішою знахідкою зі сховку є срібна чаша із реалістичними зображеннями скіфів. Також тут було знайдено дві срібні посудини для пиття у формі рогу (ритони), срібні кілік, кубок і глечик, а також залишки трьох дерев’яних чаш, прикрашених золотими пластинами.
Срібний глечик – витягнутих пропорцій, висотою майже 15 см. Має кулястий орнаментований тулуб з високим гладеньким горлом і відігнутим назовні вінцем. До дна припаяно кільцевий піддон.
Він подібний до срібних кубків з круглим дном, розповсюджених в Скіфії у IV столітті до н.е., але має більш видовжені пропорції та піддон, що робить його доволі унікальним.
Середина тулуба глечика прикрашена горизонтальною смужкою гравірованого і карбованого візерунка у вигляді хвилі з виноградної лози з гронами і листочками. Від плечиків і дна посудини до цієї смужки направлені широкі вертикальні пелюстки-канелюри із заокругленими закінченнями.
Безумовно, глечик виготовили в майстерні одного з грецьких міст-колоній на північному узбережжі Чорного моря, можливо, в Пантікапеї, столиці Боспорського царства (нині це територія міста Керч). Витончений візерунок беззаперечно натякає на можливий вміст глечика – виноградне вино. Його поставки до Скіфії у IV столітті до н.е. були доволі масштабними. Це було і вино з південного чорноморського узбережжя – з околиць міста Гераклея, і більш вишукані та дорогі напої з грецьких островів Фасос, Хіос, Лесбос, Кос та інших центрів.
Скіфи вживали вино не змішуючи його з водою, як то робили греки. Хмільний напій швидко брав своє, що викликало презирливу посмішку еллінів, які в такому випадку казали: наскіфитися, тобто напитися доп’яну, – і вважали, що скіфами в цей час оволодіває буйний дух бога Діоніса або ж Бахуса. Тому доволі часто грецькі майстри відтворювали образи цього бога, його почету (служниць-менад) або атрибутів (як от виноградна лоза і грона) на предметах, що йшли на продаж чи обмін для скіфів – золотих аплікаціях для одягу, посуді тощо.
Скіфи навряд чи щось знали про Діоніса та пов’язані з ним свята та ритуали, але вино полюбляли, вживаючи, щоправда, його тільки в урочисті та пам’ятні дні. І тоді степ наповнювався галасливим гулом, а воїни збиралися довкола ватри і, відсьорбуючи променистий напій, згадували минулі бої…
.