Музей – із безмежною вдячністю українським воїнам, які боронять нашу землю.
![](https://goldenukr.com.ua/ffiles/fb2023-07/24_5370445143387498449_n.jpg)
Археологічний сезон 1982 року приніс археологам, які досліджували кургани поблизу села Таборівка Вознесенського району Миколаївської області, нові знахідки, хоч кургани виявились пограбованими ще в давнину.
В кургані 2, зокрема, науковці виявили невелику дерев’яну скриньку, в якій знаходились прикраси – сережки-човники, масивна кільцеподібна підвіска та різнобарвне намисто.
Відомо, що у еллінських містах Північного Причорномор’я гречанки часто використовували для зберігання прикрас дерев’яні скриньки. Згодом такі скриньки розповсюдились і на землях степового Побужжя, адже неподалік розташовувалася Ольвія.
Сережки, які знаходились серед прикрас у скриньці, невипадково називають «човниками»: контури їхнього корпусу нагадують півмісяць, обернений «ріжками догори». Він утворений з об’ємних половинок, розширених у нижній частині і звужених на кінцях.
Вироби декоровані орнаментами з дротинок та зерні: з обох боків напаяно «косички» – плетінки з двох тоненьких дротинок, підкреслені зверху і знизу вузенькими дротяними смужками та трикутниками дрібної зерні. Такі ж візерунки наявні у місцях з’єднання половинок корпусу. Трикутники розташовані основою до дротяного обідка (вершиною вниз і вверх), проміжок між ними відкриває гладеньку поверхню у вигляді ламаної лінії.
На «ріжках» сережок – три кільця з тонкого дроту. Їхнім закінченням є п’ятипелюсткові розетки: кожна пелюстка з гладенької пластинки виділена дротинкою. Всередині розеток – дротяні дужки.
Форма і декор сережок цього типу пов’язані з культом плодючості й давнім мотивом «човна-місяця», притаманним декоративному мистецтву Середземномор’я ще з ІІ тисячолітті до н. е.
У скіфів сережки-човники набули найбільшого поширення у V–IV століттях до н.е. Прикраси стали невід’ємною частиною жіночого костюма, властивого племінній верхівці. Складні ювелірні техніки (зернь, візерунки з тоненьких дротинок) свідчать про те, що авторство належить майстру-елліну, а отже сережки виготовили, мабуть, в Ольвії або на Боспорі.
.
.